Kursk

K-141 Kursk oli Venäjän pohjoisen laivaston palvelukäytössä ollut Oscar II -luokan ydinsukellusvene, joka upposi 12. elokuuta 2000 torpedo-osastojen räjähdyksen seurauksena Barentsinmerellä. Pelastusyrityksistä huolimatta Kurskin kaikki 118 miehistön jäsentä menehtyivät onnettomuudessa, ja täten Kurskin menetys on Venäjän laivaston historian pahin sukellusveneonnettomuus.

Rakentaminen ja palvelukäyttö
Kurskin rakentaminen aloitettiin Severodvinskin telakalla Arkangelin alueella Venäjällä vuonna 1992. Kursk kuului 1980-luvulla Neuvostoliitossa suunniteltuun Projekt 949A Antei -luokkaan, joka tunnetaan myös NATO-nimellä Oscar II -luokka. Oscar II -luokan sukellusveneiden pituus on 154 metriä ja uppouma 13 400 tonnia pinnalla, mikä tekee niistä maailman suurimpia hyökkäyssukellusveneitä. Kursk oli viimeinen kymmenestä valmistuneesta Oscar II -luokan sukellusveneestä, ja se valmistui vuonna 1994. Vuonna 1995 sukellusvene siirrettiin Venäjän pohjoiseen laivastoon, jonka ankkuripaikkana oli Andreajevan lahti, joka sijaitsee noin sadan kilometrin päässä Murmanskista, ja se nimettiin Kurskiksi samannimisen kaupungin mukaan. Kurskissa käytiin vuonna 1943 Kurskin taistelu, joka on maailmanhistorian suurimpia taisteluita. Kurskin valmistumisajankohdan vuoksi sitä ei poistettu palvelukäytöstä, kun Venäjän laivasto 1990-luvun aikana romutti useimmat neuvostoaikaiset ydinsukellusveneensä budjettileikkausten seurauksena.

Vuonna 1999 Venäjän laivasto lähetti Kurskin Välimerelle, jossa se jäljitti Kosovon sotaan osallistuneita Yhdysvaltain laivaston aluksia. Vuoden 2000 elokuussa Venäjän pohjoinen laivasto aloitti historiansa laajamittaisimman ja pisimmän merisotaharjoituksen Barentsinmerellä, 135 kilometriä Severomorskista pohjoiseen. Myös Kursk osallistui harjoitukseen, jossa sen miehistöä koulutettiin vihollislaivojen torpedoinnissa. Sukellusvene laukaisi harjoitustorpedoja Orlan-luokan taisteluristeilijä Pjotr Velikiä kohti. Sotaharjoitus osoittautui Kurskin viimeiseksi.

Onnettomuus
thumb|300px|Kurskin eri osastot

Ensimmäinen räjähdys
12. elokuuta 2000 kello 11.28 paikallista aikaa Kurskin ollessa veden alla harjoitustorpedoja ampumassa tapahtui aluksessa voimakas räjähdys. Räjähdysvoima vastasi noin sataa kilogrammaa TNT:tä. Räjähdys tapahtui keulan torpedo-osastossa, ja sen olisi pitänyt pysähtyä luukkuun, joka erottaa torpedo-osaston muusta sukellusveneestä. Räjähdyshetkellä luukku oli kuitenkin auki, koska miehistön jäsenet olivat yrittäneet päästää paineistettua ilmaa pois torpedo-osastosta. Räjähdys eteni avoimen luukun kautta kahteen seuraavaan osastoon, jossa seitsemän miehistön jäsentä kuoli ja 38 haavoittui.

Räjähdys sytytti sukellusveneen sisätiloissa tulipaloja, joiden aiheuttama savupilvi pääsi ilmastointijärjestelmän kautta muihin osastoihin, joissa miehistön jäseniä tukehtui joko myrkylliseen häkään tai hapen puutteeseen. Räjähdyksen jälkeen Kurskin päällikkö yritti laukaista sukellusveneen hätäpoijun ilmoittaakseen onnettomuudesta, mutta poiju oli poistettu, koska venäläiset pelkäsivät poijun saattavan paljastaa Kurskin sijainnin yhdysvaltalaisille aluksille vuoden 1999 Välimeren tehtävän aikana.

Tilanne pahenee
Kahden minuutin ja viidentoista sekunnin kuluttua ensimmäisestä räjähdyksestä Kurskissa tapahtui myös toinen suurempi räjähdys, jonka voimakkuus vastasi 3–7 tonnin TNT-latausta, ja mittalaitteiden mukaan sen synnyttämä vedenalainen värähtely oli Richterin asteikolla 3,5:n ja 4,6:n välillä, eli se vastasi heikkoa maanjäristystä. Ensimmäisen räjähdyksen tavoin toinenkin räjähdys eteni sukellusveneen halki, ja tappoi voimakkuutensa vuoksi jokaisen miehistön jäsenen neljässä ensimmäisessä osastossa.

Räjähdyksen paineaalto pysähtyi kuitenkin neljännen ja viidennen osaston väliseen laipioon, jonka takana olivat Kurskin ydinreaktorit. Mikäli räjähdys olisi läpäissyt laipion ja päässyt reaktoreihin asti, ne olisivat saattaneet räjähtää ja radioaktiivinen materiaali olisi voinut vuotaa ulos sukellusveneestä aiheuttaen ympäristökatastrofin Jäämerellä.

Alus uppoaa
Räjähdyksen voima repi Kurskin keulan kappaleiksi ja aiheutti kaksimetrisen repeämän, josta vettä tulvi sisätiloihin 90 000 litraa sekunnissa. Veden painon seurauksena Kursk vajosi Barentsinmeren pohjaan (uppoamispaikan koordinaatit: 69.66667°N, 37.58333°W). 23 miehistön jäsentä kuudennesta osastosta eteenpäin selviytyi hengissä, mutta he eivät voineet päästä sukellusveneestä ulos vaan ryhmittyivät viimeiseen, yhdeksänteen osastoon odottamaan, kunnes pelastusryhmä saattaisi heidät turvallisesti pinnalle. Kun ydinreaktorit sammuivat automaattisesti ja varareaktorien virta loppui, miehet joutuivat odottamaan pelastusta umpipimeässä ja ahtaassa tilassa. Kun Kursk paikallistettiin, kaikki 23 räjähdyksestä selviytynyttä miehistönjäsentä olivat ehtineet menehtyä hapenpuutteeseen.

Onnettomuuden syyt
thumb|250px|Kurskin uppoamispaikan sijainti +:lla

Kun Kursk nostettiin pinnalle, räjähdyksen ja koko onnettomuuden syy paljastui tutkijoille. Kurskin torpedojen polttoaineessa oli vetyperoksidia, joka muuttuu syttymisherkäksi kosketuksissa esimerkiksi ruosteen kanssa. Virallisen selityksen mukaan erään torpedon pohjassa oli pienehkö halkeama, jonka kautta vetyperoksidi valui ulos ja muodosti lattialle lammikon, joka joutui kosketuksiin ruosteen kanssa ja räjähti valtavalla voimalla, mistä johtui ensimmäinen räjähdys. Ensimmäisen räjähdyksen kuumuus räjäytti muutkin torpedot, mistä johtui toinen räjähdys.

Pahoja epäilyksiä
On esitetty epäilyjä, että onnettomuuspaikalla olleet USA:n USS Memphis ja USS Toledo olisivat osaltaan olleet aiheuttamassa onnettomuutta, sillä USS Memphis siirtyi Kurskin onnettomuuspaikalta Norjaan telakalle korjattavaksi Venäjän ilmavoimien seuratessa sukellusveneen öljyvanaa. Lisäksi siirtyminen telakalle vei aikaa kaikkiaan 8 päivää kun normaalisti matkaan olisi kulunut kaksi päivää. Samoin USS Toledo meni telakalle korjattavaksi USA:han.

Alus löydetään ja nostetaan
Pelastusalus Rudnitski ja kaksi Priz-luokan sukellusvenettä, AS-32 ja AS-34, saatiin paikalle seuraavana aamuna, mutta pelastusyritykset jäivät tuloksettomiksi. Norjalaiset sukeltajat saavuttivat aluksen 20. elokuuta, jolloin koko aluksen todettiin täyttyneen vedellä ja enemmistä pelastusyrityksistä luovuttiin.

Kursk saatiin nostettua syksyllä 2001 ja hinattiin Rosljakovon telakalle. Samalla nostettiin 115 miehistön jäsenen ruumiit. Kolmea ruumista ei löydetty. Virallisen tarinan mukaan alus purettiin/tuhottiin siten, että sen ohjusarsenaalia ei ensin poistettu.

Kurskin arsenaali kateissa
Kun norjalaiset sukeltajat saavuttivat aluksen 20. elokuuta, koko aluksen todettiin täyttyneen vedellä ja enemmistä pelastusyrityksistä luovuttiin. Sen sijaan tyhjät ohjussiilot täytettiin vaahtomuovilla niin, että ohjusten puuttuminen olisi vaikeampaa havaita. Venäjän virallinen selitys toiminnalle, oli se, että ohjukset piti suojata mahdolliselta tärinävauriolta noston ja sukellusveneen siirron ajaksi. Todellisuudessa P-700 Granit ohjus on panssaroitu, ja kulkee matkalennon aikana 2,5 kertaa äänen nopeudella, ohjuksen "suojaaminen" tärinältä on siten täysin tarpeetonta.

Jälkiseuraukset
Kursk sukellusveneturma oli kivulias Venäläisväestölle. Kuitenkin asiasta uutisoiminen päättyi pian onnettomuuden jälkeen. 9/11/2001 noin kello 9:39 aamupäivällä Pentagonin kyljestä löytyi kuitenkin Granit ohjuksen kokoinen pyöreä reikä, sekä sitä seurannut ulkoseinämän sortuma. Reikä jatkui lähes 50m syvälle Pentagonin sisälle niin, että se läpäisi 3 rakennusrengasta ja yhteensä kuusi betoniseinää ennenkuin alumiinista valmistetun oletetun 757-lentokoneen liike rakennuksen sisällä lakkasi. On esitetty salalittoteorioita, että Pentagoniin ei olisikaan osunut Boeing 757-matkustajakone vaan Kursk:ilta peräisin oleva Granit-ohjus.

Granit ohjukselle ominaista, koska se on ennenkaikkea pinta-alusta vastaan suunniteltu ohjus, on tiputtaa lentokorkeus noin 5m korkeuteen merenpinnasta, juuri ennen törmäystä, kun se normaalisti lentää muutaman kilometrin korkeudella. Ohjus lentää noin 2,5 kertaa äänenopeudella ja se on panssaroitu sen alasampumisen hankalaoittamiseksi. Ohjuksen kineettinen energia on vastaava kuin, mikä Pentagonin kyljessä oleva reikä teoreettisesti vaatisi syntyäkseen. Sen sijaan on vaikea uskoa, että B757 ontto alumiinista valmistettu nokkakartio voisi aiheuttaa samanlaisen reiän ja penetroida 6 teräsbetonista seinää, puhumattakaan nyt siitä, että matkustajalentokone voisi lentää 5m korkeudella M2,5 nopeudella terroristien ohjaamana. Tietysti kaikki tämä on spekulaatiota koska FBI konfiskoi kaikki kuva- ja videomateriaalit Pentagonin lähistöltä välittömästi iskun jälkeen.

Granit ohjusta ohjaa sisäänrakennettu laukaisupaikkaan ja inertiaan perustuva navigointijärjestelmä INS, siten, että todennäköisimmät liikkumattomat kohteet on tallennettu ohjuksen muistiin. Pentagon saattoi olla yksi näistä esitallennetuista kohteista, jolloin sen valinta onnistui muutaman napin painalluksella. Granit ohjus on suunniteltu universaaliksi siinä, missä sen laukaisu voidaan suorittaa sukellusveneestä, pinta-aluksesta tai ilma-aluksesta.

Granit ohjuksen taisteluydinkärki on varustettu suojamekansimilla, jolloin sen voi virittää vain tietynlaisella elektronisella avaimella, tavallisesti tämän toimenpiteen voi suorittaa asetta kantavan sukellusveneen komentaja tai hänen sijainen (myös pelkästään omaan harkintaansa nojautuen), mutta tavallisesti korkeamman johdon käskystä.

Varastettu, mutta virittämätön Granit ohjus voidaan siten laukaista kohti todennäköistä viholliskohdetta ilman erikoista laukauisualiustaa, riittää kunhan kohde on ohjuksen kantaman sisällä. Jos kuitenkin Terroristit olisivat onnistuneet virittämään varastetun ohjuksen ydinkärjen, voisi Pentagonen sijasta Google mapsissä näkyä isohko kraateri, mutta vastaavasti myös muu maailma saattaisi muuttua satellittikuvassa. Tavallaan ohjuksen virittämisen mahdottomuus olikin ns. onni onnettomuudessa, eikä iskua pidetty syynä symmetrisille sotilaallisille vastatoimille Venäjää vastaan.

Sitä, kuka oli vastuussa ohjuksen (ohjusten?) varastamisesta voi vain spekuloida, sillä tapaturmapaikalla ei ollut kuin kaksi USA:n sukellusvenettä, joista molemmat palasivat korjaustelakoille vaurioituneina.

Aiheesta muualla

 * Viktor Krivulin: Räjähdys Kurskilla